![](/sites/default/files/2020-01/borisasjanusevicius.jpg)
Naujausios
Mūsų kasdienybės nuotrupos
Besirūpinanti mumis valstybė budriai stebi, ką mes galvojam ir pasakom telefonu, ką darom namie, ar nerūkom balkone. Ką geriam ir valgom, skaitom ar žiūrim televizoriuje. Beveik visur (net kapinėse) mus seka išmaningieji telefonai, stebėjimo kameros. Ypatingai daug jų – mokyklose. Dvidešimt jų įrengta net V. Adamkaus vardo Kauno gimnazijoje.
Mūsų telefoniniai pokalbiai užrašomi net norint gauti duomenis apie įsiskolinimą už komunalines paslaugas. Kam? Gerovės lygio kartelei pakelti?
Kas gali paneigti, kad šnipai nacionalinio saugumo labui lankosi ir valdžios miegamuosiuose? Ar pamenate, galbūt kandidato į paleistuvius, Seimo nario K. Pūko istoriją?
Jai tirti rankoves pasiraitė net specialioji Seimo komisija, konstitucinis teismas.
Nustatyta, kad 2017 metų pradžioje, kelių mėnesių laikotarpiu, Seimo narys K. Pūkas galbūt (?) seksualiai priekabiavo prie keturių asmenų (galbūt moterų – B.J.).
2018 metų sausį K. Pūkas iš Seimo atsistatydino. Matyt (ne „galbūt“) tautos tarnas priekabiavo?
Viskas baigėsi dideliu piššš. Teismui nenustačius K. Pūko veiksmuose nusikalstamos veikos požymių, 2019 m. kovo 1 d. priekabiautojas (tarp kitko, dešimties vaikų tėvas) išteisintas. O gaila. Buvo linksma. Prunkštė ne tik senjorai.
Nusikalstamumas
Su nusikalstamumu išplaukėme į tarptautinius vandenis. Dėl tarptautinio sukčiavimo, pinigų plovimo, veikiant bendrai su užsienio nusikaltėlių grupėmis bei kontrabandistais, 2019 m. spalio gale nuo pareigų nušalinamas daugiau kaip 20 metų Kauno policijoje tarnavęs jos viršininkas Darius Žukauskas.
Daugiausiai šio skandalo duomenų gauta iš užsienio kolegų: Prancūzijos žandarmerijos, Ispanijos vidaus reikalų atašė, Belgijos, Danijos, Vokietijos teisėsaugos.
Kauno teisėsauga išaiškino didelę šešėlinę grupuotę. Nusikalstamu būdu gautą turtą ji legalizuodavo. 2019.11.20, atlikus net 21 kratą įtariamųjų namuose ir darbovietėse, buvo rasta 1 mln. 30 tūkst. eurų grynaisiais. Tik pagrindinio įtariamojo namuose Trakuose rasta milijonas eurų.
Nusikaltėliai nelegaliai prekiavo tauriaisiais metalais, elektronikos prietaisų ir automobilių katalizatorių laužu. Milijoninės sumos, gautos pardavus auksą, sidabrą, platiną tekėjo per didelę dalį Europos, būdavo gabenamos į Lietuvą automobiliuose po pavarų svirtimis įrengtose slėptuvėse, kitose slaptavietėse.
Mus baugina girtuokliaujantys ir smurtaujantys kaimynai
Bendrauti su degradavusiais vyrais vengia net kunigai. Kad negautų „į akį“. Lyg tos „juodosios avelės“ būtų ne Bažnyčios...
Tačiau jos juk turi teisę gyventi ne pagal religinius priesakus, o valstybės įstatymus: darytis abortus, naudotis visais įmanomais dirbtinio apvaisinimo būdais, užsiimti seksu vien dėl malonumo, o ne dėl palikuonių. Pragaro jos nebijo ir elgiasi kaip joms patogiau – po kelių abortų jaunosios stoja prieš altorių su rūtų vainikėliais ant geltonai nudažytų kasų. Po pompastiškų „šliūbų“ bažnyčioje „jaunieji“ „eina kairėn“, smurtauja prieš moterį. Išsirinktojo kumščių paveikta pastaroji skriaudikui viską „atleidžia“ ir toliau kantriai neša savo kryželį.
Jau pripratom prie patyčių mokyklose. Deja, jos jau beldžiasi ir į ligonines.
Po budėjimo Lazdynų ligoninėje nusižudė čia dirbęs jaunas perspektyvus traumatologas. Po įvykio aiškėja, kad didžiosiose šalies ligoninėse dėl didelių gydytojų darbo krūvių, nuolatinio spaudimo ir psichologinio streso bei kai kurių vyresnių gydytojų patyčių vyrauja chaosas. Dėl jo ir įvyko tragedija.
Baimindamiesi užsitraukti ligoninių vadovų rūstybę, netekti darbo vietos, galų gale vyresniųjų kolegų pykčio ir paniekos, medikai tyli.
Gerovės valstybė
Ruošdamasis rinkimams G. Nausėda kvietė kurti gerovės valstybę. Lietuvą apėmusi gerovės manija. Kas ta gerovės valstybė? Mokslo galvos susimąstė...
Pasak profesoriaus ekonomisto Romo Lazutkos, tiek pati sąvoka, tiek gerovės valstybės tipai jau seniai yra pakankamai aiškiai apibrėžti dalykai. Žinomi net jų modeliai.
Trys pagrindiniai jų yra šie: socialdemokratinis (veikia Šiaurės ir Skandinavijos šalyse), konservatyvus-korporatyvinis (Vokietijoje, Italijoje, Belgijoje), liberalus (anglosaksiškose šalyse).
Skirtingų gerovės valstybės tipų atsiradimą lemia gausybė sąlygų: ekonominė raida, istorinė, geografinė padėtis (šalys, esančios šalia pažangesnių ekonomiškai ir kultūriškai, vystosi sparčiau), šalies dydis, kultūrinės nuostatos į nelygybę, solidarumą, lyčių lygybė, religija (protestantiškos šalys turi dosnesnės gerovės valstybes). Ypatingai stipriai jis susijęs su politikos formavimu ir įgyvendinimu bei šiuose procesuose dominuojančiomis politinėmis jėgomis.
Lietuvos socialinių tyrimų centro specialistė J. Aidukaitė teigia, kad kai kur „gerovės valstybė kilo iš apačios: darbininkai reikalavo socialinių teisių ir atsirado elito atstovai, kurie suprato socialinių teisių naudą. Šalyse kur ilgą laiką vyravo kairiųjų pažiūrų partijos susikūrė dosnios socialdemokratinės valstybės.
J. Aidukaitės nuomone, Lietuvoje trūksta vieningo sutarimo, kaip turėtų atrodyti gerovės valstybė, kokias pasekmes visuomenei gali turėsi skirtingi gerovės valstybės modeliai.
Pasak Romerio universiteto Viešojo administravimo instituto profesorius Arvydo Guogio Lietuvoje šiuo metu egzistuojantis modelis panašesnis į Vokietijos, Prancūzijos, Olandijos, Austrijos modelius. Bet Lietuva iš Sovietų sąjungos paveldėjo institucionalizuotą socialinę globą – senelių namus, neįgaliųjų namus, vaikų namus, kurie dabar pertvarkomi. Tai būdinga socialdemokratiniam modeliui. Todėl Lietuvoje veikia modelių mišinys.
Beje, eiliniam Lietuvos piliečiui šios gerovės valstybės ir jos modelių teorijos rūpi mažiausiai. Prakalbus apie gerovės valstybę, dauguma tikisi diskusijų ir veiksmų valstybės žmonių gyvenimo gerinimo, darnaus sugyvenimo, tinkamo darbo ir uždarbio klausimais. O čia – tik nekonkrečios teorijos būsimoms priešrinkiminėms kalboms.
Senjorai kadaise kažką panašaus apie šviesų rytojų jau turėjo. Tai krachu pasibaigusi utopiška, komunizmu vadinta nesąmonė su lozungu: „Iš kiekvieno – pagal galimybę, kiekvienam – pagal poreikius“.
Dar išliko prisimenančių socializmo „statytojų“ N. Chruščiovo ir L. Brežnevo maršus žygiuojant į komunizmo pergalę, „rešajuščije“, „opredeliajuščije“, „zaveršajuščije“ ir kitokias „ piatiletkas“, entuziastingus šūkius „Ura tovarišči !“. Yra iš ko pasišaipyti.
Gerovės terminą dabar valkioja kas netingi. Jis jau tapo trijų partijų ir vienos frakcijos pavadinimų dalimi. Gerovė politikams prasidėjo. O senjorams belieka eilinį kartą nusišypsoti. Šį kartą – liūdnai. Vargu ar mokslininkų paminėti pertvarkymai socialinės globos srityje suteiks jiems džiaugsmo.
Laikas parodys kiek gerovės atneš ši vizija
Sunku įsivaizduoti gerovės antplūdį valstybėje, kurios žmonės šiandien važinėja nusipirkti maisto produktų į Lenkiją, Latviją, ieško baltarusiškos ar rusiškos kontrabandos ar nukainuotų prekių marketuose.
Gal sumažės mūsuose įsisiūbavęs naivokas mūsų politikavimas ?
Į politiką persisunkė valdininkiškos manieros, kurios neleidžia nukrypti nuo administracinės kalbos ir sprendimų. Net ir galingiausiu pasaulio lyderiu tituluojamas JAV prezidentas negali užtikrinti, kad galios svertų sistema neišmes jo pasiūlymo atgal, ar nesustabdys jo įgyvendinimo.
Žmonės pasiilgę realios politinės diskusijos apie bendrą savo gerovę ir bendrą jos siekį. Tokiai politinei diskusijai reikia ne tik drąsos, bet ir intelekto. Tačiau tiek Lietuvos, tiek pasaulio politikoje intelektualų, akademinio pasaulio atstovų, talentingų menininkų vis mažėja.
O gal politika tik žaidimas? Gal joje taip ir reikia – susitaikyti, mėgautis skandalais ir balsuoti už mažiausiai blogus. Galbūt. Tada, kam tos vizijos?
Na, bet ji atsirado. Tad gaudžiant fanfaroms - pirmyn
Stebėti, kaip gerovė audringai įsiverš į mūsų gyvenimą, jau pradėta ruoštis. Gruodžio 21 televizija pranešė, kad žmonių laimingumo augimo stebėjimui Vilniuje, Katedros aikštėje, jau sumontuotos pirmosios kameros. Praėjęs pro jas susiraukęs dėdė turbūt buvo nelaimingas.
Ar pavyks gerovės valstybę sukurti tautai su šiandieniniu išsilavinimu?
Jau buvo rašyta, kad Ekonominio bendradarbiavimo ir plėtros organizacijos (EBPO) tyrimo rezultatai parodė, kad Lietuvos 15-mečiai vaikai pagal skaitymo gebėjimą, kartu su Latvija, Rusija, Baltarusija, Italija ir dar trimis šalimis dalijasi 29-36 vietomis (79 tirtų pasaulio šalių tarpe). Tuo tarpu lenkų ir estų vaikai – pirmame dešimtuke.
Lietuviukai dorai nemoka netgi daugybos lentelės, nesugeba apskaičiuoti procentų.
Įtarimą kelia publikacijos apie atžalų mokslinimą namuose. Suprantamą, - už tėvų pinigus. Tuo metu neįgalieji mokosi kartu su visais.
Ir kaip mums, senjorams, nesiraičioti iš juoko sužinojus, kad stojant į aukštąją mokyklą šiandien pakanka 4 balų. Pagal mūsų mokymosi laikų penkiabalę vertinimo sistemą mums tam būtų pakakę „dvoikės“ ?
Trupiniai pabaigai
Avarinėje padėtyje atsidūręs Pilies kalnas toliau negriūna. Valio!
Ar dar pamenate, senjorai, jaunystėje skaitytą N. Gogolio "Pasakojimas apie tai, kaip Ivanas Ivanovičius susivaidijo su Ivanu Nikiforovičiumi" ? Lietuviškas variantas buvo pakartotas R. Karbauskio ir V. Pranskiečio susivaidijimo metu. Tai žada linksmybių naujo Seimo rinkimuose.
TV rodė, kaip Vilniuje iš darželio išnešamas pavogtas maistas.
Lietuviškos kariuomenės galybės demonstravimas kiek glumina. Ar išgąsdinsime savo priešus nuolat rodydami po laukus bėginėjančias paneles ir vežimėliuose sunkiai judančius neįgaliuosius? Pamiršo Lietuva, kaip atrodo karas. Ir tai gerai.
Paskendę rutinoje vis daugiau žmonių vengia garsiai kalbėti apie didžiąją politiką, Lietuvos santykius su Rusija, ES su JAV, karą Ukrainoje.
Lietuva save laiko viena iš nedaugelio likusių vertybių gynimo bastionų Baltarusijos klausimu.
Tam tikru „smūgiu su mazgote“ jai tapo JAV prezidento D. Trumpo patarėjo nacionalinio saugumo klausimais J. Boltono susitikimas su Baltarusijos prezidentu A. Lukašenka. Minske TAI buvo aukščiausio rango JAV pareigūno vizitas Baltarusijoje per du dešimtmečius. Apie Astravą neprasprūdo nė žodelis.
Mokesčiai, algos, kainos, pramogos, žvaigždžių jungtuvės ir skyrybos, virtuvės šedevrai, net „Durex“ prezervatyvai reklama – štai temos, kurių turi pakakti paprastam piliečiui.
Stalino laikais, transliuojant „Amerikos Balsą“ ar kitas iš Vakarų transliuojamas lietuviškas radijo laidas, radijo aparatuose dažnai pasigirsdavo žinias užgožiantys tarškesiai. Šie trukdžiai mus linksmino: matai, kaip Stalinas bijo Vakarų. Tarškesiai jau tolimoje praeityje. Mums nedraugiškų valstybių TV stotys paprasčiausiai išjungiamos.
1947 metais Kauno suaugusiųjų gimnazijoje vokiečių kalbos mane mokino labai prastai lietuviškai kalbanti ir tuo dažnai mokinius prajuokindavusi senutė E. Paradnienė. Užduodama namuose perskaityti ir išversti vadovėlyje pateikiamus tekstus, nežinomų žodžių suradimui ji rekomenduodavo „pažiūrėti į knygos užpakalį“, t.y., į vadovėlio gale talpintą žodynėlį.
Ir taip, kiek pasišaipydami mes peržvelgėme prabėgusių metų „užpakalyje“ likusius įdomesnius pernykščius įvykius.
Pasibaigus šventiniam šurmuliui, darosi nuobodoka. „Maltos“ ordinas sriubos virimui koncertų neberengia. Renkame pinigus Ukrainos paramai. Laukiame rinkiminio šou.
Tepadeda mums devynių šiuo metu Lietuvoje veikiančių tradicinių religijų ir penkiasdešimties kitokių religinių bendruomenių dievai.